KAŠTANKA
Fedjuška! Dodaj mi lepak!
Kaštanka!
Tata, vidi!
Ide na dve noge!
Pusti psa na miru!
I onda kočijaš zazvoni: trang trang! Pa još glasnije!
Oh!
Fedjuška, rekao sam da prestaneš!
Loše se završilo?
Fedjuška, budi dobar dok me nema!
Idemo, Kaštanka!
Marš napolje!
Kaštanka!
Gde si odlutao, prokleti psu?
Ostani tu!
Mušterije Luke Aleksandroviča su živele daleko.
Kako onda tokom dugog puta,
da žedni drvodelja ne svrati u usputne krčme
i ugasi žeđ?
Nakon odlaska kod mušterija, Luka Aleksandrovič
svratio je kod svoje sestre, gde je jeo i ponovo pio.
Posle toga je svratio na čašicu kod svog druga knjigovesca,
pa od njega u sledeću krčmu,
iz krčme kod kuma, i tako dalje.
Ti si, Kaštanka, kao insekt!
samo...bez...bez...bezvredno...stvorenje...
I ništa više...
Uporediti te sa čovekom je isto kao
porediti drvodelju sa stolarom!
Kaštanka nije volela muziku!
Muzika ju je nervirala.
Na njeno iznenađenje, njen gazda umesto da se uplaši i počne da cvili i laje,
Postrojio se i salutirao.
Videvši da njen gazda ne protestuje, Kaštanka je otrčala preko puta ulice.
Kada je postalo prilično mračno,
Kaštanka je počela da očajava i paniči.
Dugački put sa Lukom Aleksandrovičem ju je prilično umorio.
Uši i šape su joj bile smrznute.
A bila je i vrlo gladna.
Jela je dva puta danas.
Kada su bili kod knjigovesca, pojela je malo lepka,
a u jednoj krčmi je pronašla ljusku od kobasice.
To je bilo sve.
Pas!
Odakle si se ti stvorio?
Jesam li te povredio?
Jadna devojko. Nemoj da se ljutiš. Priznajem da sam kriv.
Zašto cviliš? Gde ti je gazda?
Mora da si se izgubila. Jadni psu!
Šta ćemo sada da radimo?
Baš si lepa!
I smešna. Ličiš na lisicu!
Pa...
Pođi sa mnom. Možda mi i budeš od neke koristi.
Nakon pola sata, Kaštanka je sedela na podu svetle sobe.
Izgleda da te je tvoj gazda slabo hranio.
Vidi kako si mršava!
Kost i koža.
Hej, psiću! Dođi ovamo!
Lezi ovde. Spavaj.
Onda je Kaštanka ostala sama.
Iznenada ju je preplavila melanholija.
Setila se Luke Aleksandroviča,
i njegovog sina Fedjuške.
Kaštanka!
Kada se Kaštanka probudila već je bilo puno svetla.
Sa ulice se čula buka za koju je znala da se čuje samo preko dana.
Soba je bila prazna.
Na krevetu je spavao stranac prekriven ćebetom.
Namirisala je mris konja na strančevim čizmama.
Kaštanka je osetila čudan, vrlo sumnjiv miris...
Kakva je ovo buka?
Šta ovo treba da znači? Na mesto!
Fedore Timofejeviču, šta ovo treba da znači?
Započinješ svađu? Ti stara bitango!
Lezi!
Ivane Ivanoviču, idi na svoje mesto.
Vidi, vidi...
Moramo živeti zajedno u miru i slozi.
Ne brini, dobri su oni. Neće ti ništa.
Čekaj malo... Kako ćemo da te zovemo?
Moramo da ti smislimo ime.
Znaš kako... Zvaćeš se... Tjotka!
Jel razumeš?
Tjotka!
Tjotuška!
Tjotka!
Kaštanka je osmatrala.
Mačor se pretvarao da spava.
Sudeći po njegovoj faci i dlaci,
bilo je očigledno da je žalio što se uzbudio i započeo svađu.
Gusan je uzbuđeno i brzo pričao,
ali bilo je potpuno nerazumljivo!
Očigledno je to bio vrlo pametan gusan!
Ivane Ivanoviču, molim te.
Da počnemo od početka.
Pre svega, naklon!
Tako je. Sada pokaži kako si pun poštovanja.
Ivane Ivanoviče! Poštovanje!
Brže malo!
Dobro je...
Da, bio si dobar...
Sada umri!
Umri...
Odlično...
Upomoć! Požar!
Upomoć, upomoć!
Odlično! Bio si dobar, Ivane Ivanoviču!
Sada zamisli da si trgovac i da prodaješ zlato i dijamante!
Zamisli da dođeš u svoju radnju i nađeš lopove u njoj.
Šta bi uradio?
Odlično, Ivane Ivanoviču! Bravo, bravo!
Tjotka! Na mesto! Tišina!
Marija!
Zovi Kavronju Ivanovnu!
Idi, idi, Kavronja Ivanovna, idi da radiš!
Počećemo sa egipatskom piramidom!
Ivane Ivanoviču, dođi bliže...
Još bliže... Priprema.
Skoči! Drži se!
Tjotka, tišina!
Fedore Timofejeviču, ako ti nije teško!
Pažnja!
Jedan, dva, tri!
Brzo, brzo! Skoči! Odlično!
Vreme je...
Poštovana publiko!
I evo je - egipatska piramida!
Ne spavaj, Fedore!
Ne, mala Tjotka, prekini da laješ, tišina.
Prokletstvo, šta si to uradila? Šta ću sad?
Prošlo je mesec dana...
Kaštanka se već navikla na dobru hranu i da je zovu Tjotka.
Navikla se na stranca i na svoje nove cimere.
Bio je to miran i sit život.
Večerima je gazda ponekad išao negde
i vodio gusana i mačora sa sobom.
Kada je ostajala sama, Tjotka je bila tužna.
Ali kada bi pomislila na hranu, osećala se bolje.
Stoga je Tjotka počela da se priseća tog jutra,
kada je ukrala pileću nogu koja je pripadala mačoru.
Sakrila je pileću nogu
u dnevnoj sobi ispod vitrine sa posuđem.
Tamo je bilo puno paučine i prašine.
Sada bi bilo dobro vreme da proveri da li je pileća noga još uvek tamo,
ili ju je gazda našao i pojeo.
Tjotka je sanjala. Jurio ju je čovek sa metlom.
Tjotka se nikad nije plašila mraka.
Ali sada je, iz nekog razloga, bila uplašena i želela je da zalaje.
Zašto gačeš? Jesi li bolestan?
Setio sam se...
Znam šta te muči...
Onaj konj te je danas zgazio.
Moj Bože, moj Bože!
Šta ćemo sada?
Šta sada?
Bože, šta da radimo?
Pij, Ivane Ivanoviču...
Pij, mali moj... Ne...
Više ništa ne možemo da uradimo...
Gotovo je, Tjotka...
Naš Ivan Ivanovič je umro...
Umro je...
Mačor i Tjotka su bili uplašeni u mraku.
Pa su sledili gazdu.
Ivane Ivanoviču, jadničku...
A želeo sam da te odvedem u selo na proleće...
Da šetamo zajedno po zelenoj travi.
Bio si pravi prijatelj... Divan prijatelj...
Više te nema...
Kako ću bez tebe?
Sjajne kapi su mu padale s obraza...
Iste one što su na prozorima kada pada kiša.
Kada je svanulo,
Tjotka je otišla u dnevnu sobu i pogledala ispod vitrine.
Gazda nije našao pileću nogu.
I dalje je bila tamo, među prašinom i paučinom.
Ali Tjotki je bilo dosadno.
Bila je tužna i cvilelo joj se.
Nije čak ni onjušila pileću nogu.
Jesi li to bila ti?
Talenat! Imaš talenat!
Bez sumnje si talentovana!
Napraviću umetnika od tebe!
Shvataš li? Umetnika!
Da li želiš da budeš da postaneš umetnik?
Definitivno ćeš biti uspeh!
Tjotuška, možda čak možeš da zameniš pokojnog Ivana Ivanoviča.
I počeo je da je podučava.
Talenat! Nesumnjivi talenat!
Hajde, dođi! Tako, tako, dobro je. Tako, tako, tako!
Pomeraj šapice, pomeraj šape...
Pa kako si tako... Sramota. Ali, ne brini!
Tako, tako, tako, dođi... Dobro je!
Jedne večeri gazda je ušao u sobu.
Pa...
Danas vodim Tjotku i Fedora Timofejeviča.
Tjotka, zamenićeš pokojnog Ivana Ivanoviča u egipatskoj piramidi.
Bog zna kako ćemo...
Nije dobro. Nismo dovoljno vežbali.
Nije bilo dobro... Tjotka, idemo!
Minut kasnije, Tjotka je sedela na sankama, pored gazde.
Sanke su stale ispred velike i čudne kuće.
Kuća je bila kao činija okrenuta naopačke.
Bilo je puno ljudi.
Bili su ispred ulaza, a bilo je i konja.
Ali nije bilo pasa.
Tjotka je videla veliku osvetljenu sobu punu čudovišta.
Iza pregrada i rešetki gledala su je strašna lica.
Konjske njuške, rogovi, duge uši...
I jedna velika debela njuška sa repom umesto nosa!
Sa dve oglodane kosti koje su štrčale iz usta!
Sada nastupa gđica Arabela. Ti si sledeći!
Tjotkine oči i duša su treperili.
Ta belolika i vrećasta figura je mirisala kao gazda.
Glas je isto bio poznat, to je gazdin glas.
Ali sumnjala je.
Želela je da pobegne od šarene figure i zalaje.
Tako je kako je. Moraćemo ovako.
Evo me! Evo me!
Tjotka!
Ne brini, to sam ja!
Ne prepoznaješ me, a?
Zašto cviliš? Zašto cviliš?
Tjotka!
Sudeći po njegovim usnama i rukama, gazda je očigledno bio zabrinut.
Tjotka je čula podrhtavanje u njegovom disanju.
Hajde, Tjotka!
Gospodine Džordž, molim vas!
Evo me!
Evo me! Evo me! Evo me!
Draga publiko!
Stižem sa železničke stanice!
Moja baka je umrla!
Ostavila mi je nešto.
Ovo!
U koferu je nešto veoma teško!
Mora da je zlato unutra!
Možda su milioni unutra!
Sad ću da otvorim i vidim!
Ujače! Fedore Timofejeviču!
Tetkice! Moja draga tetka! Moji dragi rođaci!
Pa...
Tetkice, ti sedi tu,
dok ujak i ja odigramo Kamarinskaju.
Pa, tetkice...
Prvo ćemo pevati, a onda ćemo igrati. Važi?
Tata!
Tata! To je Kaštanka!
Stvarno je Kaštanka!
Kaštanka!
Fedjuška, to je Kaštanka, siguran sam!
Kaštanka! Kaštanka!
Kaštanka!
Tjotka! Gde ćeš? Gde ideš?
Tjotka!
- Tjotuška! - Kaštanka!
Tjotka!
Tjotuška, vrati se!
Kaštanka!
Kaštanka, to si ti!
Nakon pola sata, Kaštanka je otišla sa ljudima koji su mirisali na lepak i farbu.
Kaštanka!
Kaštanka, ti si životinja...
Porediti te sa čovekom je isto što i porediti drvodelju sa stolarom!
Pored Luke Aleksandroviča je išao Fedjuška, sa očevom kapom na glavi.
Kaštanka ih je gledala idući iza njih,
Pretpostavljala je da će ih još dugo pratiti ovako.
I bilo joj je drago što je živa i što je s njima.
title by allynat23
Preuzeto sa www.titlovi.com