KIKOS
Elas ilmas üks perekond: isa, ema ja kolm tütart.
Kord kuumal suvepäeval oli isal janu ja saatis noorima tütre vett tooma.
Jõudis noorim kaevu juurde ja jäi unistama:
"Kasvan suureks, lähen mehele, mul sünnib poeg Kikos.
Ja saadan Kikosi vee järele. Las tema jookseb!"
Oh, Kikos, mu pojake!
Ootasid ja ootasid noorimat ja saatsid talle keskmise tütre järele.
Noorim võttis teda kisaga vastu: "Tule, tule, vaata, mida ma ometi tegin!
Uppus Kikos, su õepoeg!"
Nutavad ja valavad pisaraid. Aga isa saadab nende järele vanima tütre.
Nägid teda õed ja ütlesid: "Nutame, hakkab kergem, Kikos uppus ära. Kikos!"
Ja keskmine õde rääkis kogu loo nii nagu suutis.
Jookse, jookse, õnnetu vanaema! Kikos kukkus puu otsast alla!
Kes on Kikos? - Aga kuula!
Ja rääkis vanim õde, kuidas asi oli.
Oh, Kikos! Oh, pojake!
Nuta, ulu, õnnetu vanaisa, su lapselaps Kikos kukkus kaevu!
Ja ütles lohutamatu vanaema: "Kuulake minu lugu!"
Tsaar polnud just tarkade killast. "Vait olla!" karjus ta.
Lollused! Kes siis tsaari vee järele saadab?!
Mis teile veel pähe tuleb? Ja kust selline mõte?!
Ise jookseme, toome kohale, Teie Majesteet.
Kikos ei upu, ei upu! Ja kõik on rõõmsad.
Ja tõesti, kes siis tsaari vee järele saadab?! Tõsi, kann kukkus kaevu.
See oli kann, mitte Kikos.
Jutustas Pastella